23.976 Ro sync © 26.07.2019
When a Stranger Calls Back (1993)
- Bună seara. - Soneria e stricată.
Intră.
- Bună, Julia. - Bună.
- Ne-ai salvat viața. - Am întârziat.
Vom merge la cină acasă la un prieten.
Au o casă pe plajă, deci nu ajungem mai devreme de 11:30.
- E în regulă? - Desigur.
- Vin să te ia părinții tăi? - Vine fratele meu.
Mă va aștepta până îl chem.
- Bine. - Am întârziat.
Copiii dorm deja. Știi unde e camera lor?
- O să o găsesc. - Cum arăt?
Întârziată. Frumoasă, dar întârziată.
Am lăsat numărul pe un bilețel lipit de frigider.
Bine. La revedere.
Mulțumesc din nou că ai venit, deși te-am anunțat târziu. Pa.
La revedere.
Alo?
Cred că ați greșit numărul.
Ați greșit numărul.
- Da? Cine e? - Bună.
Nu mă cunoști. Mi s-a stricat mașina
și mă întrebam dacă pot intra să folosesc telefonul.
Pe cine vrei să suni?
La service. Vor trimite pe cineva care mă poate ajuta.
Durează doar un minut să dau un telefon.
Nu te voi mai deranja.
Sun eu pentru tine.
Pot face eu asta. Nu vreau să te deranjez.
- Poți avea încredere în mine. - E în regulă.
Ce vrei să le spun?
Trebuie să notezi.
- M-am întors. - Bine.
Mă numesc Stephen Dane.
Numărul cardului este 245381420020.
Expiră la sfârșitul lunii august.
- Bine. - Spune-le numele străzii.
Sunt într-un cartier din nordul lui Franklin și poate e nevoie de o remorcă.
Nu pornește mașina.
Nu trebuie să le spun ce tip de mașină e?
E un Chevy Impala negru din anul 1983.
Numărul de înmatriculare este NYZ-662.
Știi numărul de la service?
Cred că este 555-6800.
Mă întorc imediat.
- Alo? - Ai sunat?
Da. Au spus că ajung în aproximativ o oră.
O oră? Mereu ajung în jumătate de oră. Ce se întâmplă?
Asta mi-au spus. Probabil au o noapte ocupată, său...
Da, probabil.
Bine, mulțumesc. Apreciez ajutorul.
- Cine e? - Nu au ajuns.
Eu sunt. Cei de la service nu au venit.
Îmi pare rău.
Ascultă, pot intra să le dau un telefon?
Nu, îmi pare rău, dar nu pot face asta.
Vrei să îi suni din nou pentru mine, te rog?
Sigur.
Bine. Mai ai informațiile pe care ți le-am spus?
Da. Așteaptă. Mă duc să sun din nou.
Bună seara, service?
Da, am sunat mai devreme, acum o oră. Nu a venit nimeni.
Care e problema?
Păi, am așteptat. Încercați să și ajungeți.
Nu avem la dispoziție toată noaptea, înțelegeți?
Da. Numele este bla bla bla.
Un Chevy Impala negru, bla bla bla.
Număr de înmatriculare este bla bla, numărul cardului este bla bla...
bla bla bla.
Dacă tot e vorba...
De ce nu-l suni pe fratele meu să-i spui să vină aici?
Mi-ar prinde bine niște companie.
Te rog?
Bine, i-am sunat din nou.
Ești acolo?
Alo?
Ce vrei?
Nu ai sunat deloc la service, nu?
Ba da. Sigur că am sunat.
Nu te cred.
De ce nu te duci să te iei de altcineva din cartier?
M-am dus. Nu e nimeni acasă pe această stradă.
Doar tu.
Nu văd mașina pe geam.
Te-ai uitat după ea?
Da. Și nu văd nicio mașină.
E mai jos, pe stradă. Nu mă crezi?
Uite.
Am făcut ce pot să te ajut.
Nu poți să pleci și să mă lași în pace?
Îmi pare rău. Uite, sunt prins aici.
Nu poți să-mi faci o favoare și să-i dai un telefon soției mele,
pentru a-i spune ce s-a întâmplat, să nu-și facă griji?
Ai putea face asta, te rog?
În regulă.
Spune-i să sune la service.
Poate are mai mult noroc.
Mai ai informațiile pe care ți le-am dat?
Da.
Bun.
Numărul e 555-4370.
Ai sunat-o?
Da, și nu a răspuns nimeni.
Ești sigură?
Da.
Ești bine?
Da.
În regulă.
Ei bine, mersi. Ai făcut tot ce ai putut.
Îmi pare rău de deranj.
Pleacă! Lasă-mă în pace! Te rog.
Ascultă-mă bine.
Nu locuiești aici, nu? Ești doar o dădacă.
Ai fost sus în ultimele cinci minute?
De ce?
Nu cred că ești singură în casă.
E cineva la etaj.
Am văzut mișcare prin ferestre.
Ar trebui să pleci acum.
Haide, Julia.
Nu ți-am spus cum mă cheamă!
Nu sta acolo.
- Te avertizez. - Unde...
Unde ești? Ce ai făcut cu ei?
Mă ascund în tufiș.
De ce? De ce...
E acolo cu tine. Uite-te în sufragerie.
Cinci ani mai târziu
Te rog să mă crezi! Ți-am spus adevărul!
Am mai avut de-a face cu poliția.
Nu inventez!
- Ce se întâmplă? - Nu știu.
Tot vorbește despre...
ceva ce s-a întâmplat acum 5 ani.
E vreo înregistrare?
Durează câteva zile să afli dacă există.
Ar trebui să fac o cerere?
Nu. Sună la facultate.
Spune-le că avem o isterică.
Și să ne trimită pe cineva de la biroul decanului.
- Bine. - Oricine în afară de Johnson.
Da.
Bună, Johnson.
Mulțumesc că ai sunat. Nu mi-a luat mult, nu?
E bine. S-a mai calmat puțin.
A fost traumatizata serios acum 5 ani.
- Ce ești tu, clarvăzător? - Am documente. Acolo?
Julia... Sunt Jil.
Sunt directorul departamentului de femei de aici din campus.
Ce faci?
- Sunt bine. - M-au chemat târziu.
Nu știu ce le-ai spus deja acestor domni.
Poți repeta pentru mine, de la început?
De când vrei să încep povestirea?
De la lucrurile recente care s-au întâmplat aici la școală.
Bine.
Am venit aici acum doi ani...
că boboacă a programului de arte liberale.
Nu am mai mers acasă după prima vară.
Mi-am luat un apartament în afara campusului
și stau acolo de aproximativ un an și jumătate.
Acum aproape 4 luni...
Îți pot spune data exactă.
Am observat că o carte a mea, de poezii,
nu era pe raftul pe care le țineam.
- Dar unde era? - Era pe raft.
Doar că nu în locul în care sunt de obicei.
Fusese mutată.
Continuă.
Nu m-am gândit prea mult la asta atunci.
Adică am observat asta, dar nu m-a îngrijorat.
Apoi, în urmă cu vreo 6 săptămâni,
am fost trezită brusc la 3 dimineața.
Suna alarma.
Iar eu nu o potrivisem.
Și după-amiază, m-am întors în apartament
și am descoperit agățată în dulap
o cămașă care nu-mi aparținea.
Era o cămașă de copil.
Am venit aici.
Ușa mea avea trei încuietori. Locuiesc la etajul 3.
- Asta e tot? - Nu-ți dai seama?
Cineva a intrat de 3 ori în ultimele 4 luni.
Cineva intrase în apartamentul meu
și au făcut niște lucruri mărunte
pentru a mă anunța că a fost acolo.
Nu ai spus că ai trei încuietori...
Și că apartamentul tău se află la etajul 3?
Da! Da.
Da.
Un efort ca mare pentru a mișca o carte.
Julia, te deranjează dacă ieși puțin?
Ați auzit toți ce a spus, despre ce e vorba?
Are vreun dosar psihiatric?
- Imaginații paranoice? - Ce s-a întâmplat acum 5 ani?
- Un fel de hărțuire. - Au prins tipul?
Se pare că nu... dar de unde să știu eu?
Ceea ce e sigur e că e încă liber în mintea ei.
O cred.
- Ce? - O cred.
Incidentul de acum 5 ani a fost mai mult decât o hărțuire.
Doi copii au dispărut
și încă nu au fost găsiți, în viață sau nu.
Da, are un dosar psihiatric,
de fapt unul destul de complex.
Ea era responsabilă de copii,
iar ea abia a scăpat cu viața.
Aș putea paria că apartamentul ei e destul de simplu...
nu aglomerat.
Ți-ai da seama dacă o carte ar fi mutată.
Știi câte perechi de șosete ai în dulap.
Câte chibrituri sunt în cutia de lângă sobă.
Nu greșești la lucrurile astea
și lucrul înspăimântător e că, aparent...
El știe că nu greșești.
Julia? Vrei să vii cu mine?
- E un loc drăguț. - Mulțumesc.
Nu mă simt chiar confortabil cu holurile strâmte,
locurile mici, colțurile și crăpăturile.
Ia un loc. Voi face un ceai.
Vrei să îți sun părinții pentru a-i anunța ce se întâmplă?
- Sunt divorțați. - Știu.
De unde?
De unde știi lucruri despre mine?
Știu lucruri despre tine de când ai pus piciorul prima dată în campus.
Asta e treaba mea.
Julia, când eram mică,
am trecut prin ceva foarte asemănător cu ce ai pățit tu.
Eram dădacă într-o casă ciudată.
Și copiii de care aveam grijă au fost omorâți.
Poliția l-a prins pe făptaș.
A fost foarte greu să trec peste asta.
Nu puteam sta singură.
Nu cred că poliția se va implica...
nu în acest stadiu.
Aș dori să chem pe cineva să te consulte.
Un vechi prieten pe care nu l-am mai văzut de câțiva ani,
dar cred că ar accepta dacă îl rog.
Și între timp, vreau să știi...
că poți rămâne aici cu mine, până te vei simți...
pregătită să te întorci în propriul tău apartament.
Te vom ajuta să treci peste asta.
Autobuzul 92 este încărcat la rampa numărul 7.
- Eu sunt! - John!
- Julia, vino aici. Julia, haide.
El este John Clifford.
- Ea este Julia. - Ce faci?
John.
- Erau doi bărbați? - Da. Doi.
Unul pe care nu l-a văzut, doar l-a auzit.
L-am văzut o dată prin geam...
prima dată a venit la ușă, dar era întuneric.
- Prin care geam? - Din sufragerie.
Poliția a găsit o fereastră deschisă doar 15 sau 20 de cm...
și nu există o explicație pentru asta.
E posibil ca bărbatul care vorbea în afara ușii
să fi intrat în sufragerie prin acea fereastră.
Nu. Nu, era afară.
Am fost atentă la el toată seara.
Și când a spus să mă uit în sufragerie, m-am uitat.
N-am așteptat. M-am întors
și celălalt era acolo.
Era chiar acolo.
Poliția nu a crezut că a existat un bărbat în afară...
pentru că doctorul venise acasă chiar atunci.
- A avut altcineva altă teorie? - Nu.
Cred că nu am încuiat când am plecat.
Eram speriată și am fugit direct la poliție.
E în regulă.
S-a schimbat ceva?
Nu.
- Umerașul tău? - Da.
Jill, pot rămâne aici acum.
Ești sigură?
Da. Oricum, data viitoare poate fi mâine sau luna viitoare.
Ar putea fi în 5 ani, nu-i așa?
Vreau o viață.
Apelul de urgență anti-criză. Așteptați puțin. Calmați-vă.
Pix.
Aveți nevoie de poliție?
Centrul anti-criză.
Situațiile se înrăutățesc când nu este nimeni în jur să te ajute
și să te aperi pe tine însuți, cu orice preț.
Nu poți spune că nu crezi în violență...
decât dacă spui că nu crezi în existență.
Au venit o dată cu dosarele vechi.
Ciudat, nu?
De ce crezi a durat cinci ani, de atunci până acum?
Poate că tipul și-a făcut timp pentru altceva.
Poate a dispărut, i-a pierdut urma sau interesul.
Putea să dispară și dacă lăsa copiii în viață.
Un psihopat poate avea mii de motive.
Presupun că unul dintre ei era un lăcătuș priceput.
E posibil. Nu e așa greu să deschizi un lacăt dacă știi cum.
- Ce știi de cămașa? - Nimic momentan.
Nu sunt amprente pe umeraș și el nu a lăsat nicio urmă.
- De ce tot spui "el"? - Mă îndoiesc că e vorba de doi bărbați.
- De ce? - E o senzație.
Știi, mi-aș dori ca de data asta să fie vorba de doi bărbați.
- Sunt de două ori mai ușor de prins? - Nu doar asta.
Dacă e unul singur,
atunci are plănuit ceva ce nici măcar nu ne putem imagina.
Alo?
- Julia, ce e? - Am văzut pe cineva pe geam!
Am auzit un zgomot. M-am trezit și m-am uitat...
Unde ești în apartament?
- Pe pat. - Sunt luminile aprinse?
- Doar veioza de lângă pat. - Și ce vezi?
- Nimic. - Ce auzi?
Nimic.
- Geamul e închis? - Da.
- Încuiat? - Da.
Și ușa?
Nu știu sigur. Trebuie să fie.
Julia, ascultă-mă. Nu presupune.
Lasă telefonul jos și zăvorește apartamentul.
Uite-te în bucătărie, apoi în baie.
Aprinde luminile. Uite-te înăuntru. Apoi în dulap.
Apoi du-te la ușa principală și asigură-te că e încuiată.
Bine.
Vreau să vorbești cu mine pe parcurs ce faci ce ți-am spus.
Să-mi spui exact unde te afli și ce faci.
- Ai înțeles? - Da.
Mă duc în bucătărie.
Nu e nimic aici.
Acum mă duc în baie.
Aprind lumina.
Julia?
Julia!
- M-am întors. - Bun.
Ușa era încuiată.
În regulă. Acum închide lumina.
- Bine. - Uite-te pe geam.
- Nu văd nimic. - Ești sigură?
Da. Probabil mi-am imaginat.
E posibil, dar te rog să mă suni...
dacă te îngrijorează altceva, la orice oră.
De acord.
Mulțumesc.
John, eu sunt. Jill. Tocmai m-a sunat Julia.
Julia... ai un pistol?
Ține-o îndreptată în jos.
În fiecare seară mă duc la culcare...
sperând că mâine, cumva, totul va fi diferit.
Că voi fi altcineva.
Care să aibă o viață diferită.
O persoană cu prieteni.
Cu un viitor.
Care să nu fie singură. O persoană care probabil are pe cineva.
Apoi mă trezesc.
Julia, nu lăsa că viitorul să se închidă în fața ta.
Domnule Clifford.
Credeți că fac ce e bine?
Adică, aș putea fugi.
Să încerc să dispar.
Poate nu m-ar găsi.
Nu pot lua această decizie pentru tine. Îmi cer scuze.
Centrul anti-criză.
- Nu ar trebui să fie aici? - A văzut-o cineva pe Julia?
Nu e acasă.
- De ce nu a sunat? - Poate te evita.
Jill, ești sigură că nu a...
inventat ceva ce nu există?
- Ce vrei să spui? - O carte? O fereastră deschisă?
E greu să găsești explicații.
John, ceea ce se întâmplă cu Julia e real.
E prea mult pentru ea. O depășește.
Nu cred că ar trebui să înfrunte asta așa.
Ce opțiuni are? Ce opțiuni are oricare din noi?
S-a întors acasă la ea... singură?
Am pus-o să-mi promită că va rămâne la mine.
Femeile de la Centru o vor verifica.
- Domnule Clifford? - Da.
- Sunt Suzie Hart. - Jill Johnson.
Trebuie să aveți o atracție către poliție.
Apreciez cooperarea.
Mă bucur să fiu de ajutor. Închide ușa când termini.
Mulțumesc.
Aceasta este fereastra.
Era deschisă 15 cm.
Asta înseamnă 4.5 metri.
4.5 metri. E o distanță mică.
Și-a schimbat vocea astfel încât ea să creadă că se afla afară.
Și nu era, cel puțin nu până la sfârșit.
De aceea doctorul nu a văzut pe nimeni.
El era înăuntru, cu ea.
Va suna nebunesc, dar...
Căutăm un ventriloc.
S-a deschis ușa de la bucătărie.
E Julia.
S-a împușcat.
Glonțul a intrat în craniu pe deasupra urechii drepte,
lăsând urme de fragmente de plumb.
Arsurile extinse indică o distanță apropiată.
A ieșit pe aici.
Ce arma era?
Avem raportul criminalistic.
L-au scos din tavan.
Glonțul provine de la un pistol înregistrat pe numele ei.
L-am găsit lângă ea.
Da. E o minune că e încă în viață.
- Poate vorbi? - Nu.
Va mai putea vorbi vreodată?
Credeți în Dumnezeu?
Am văzut destule cazuri.
Am lucrat în Miami.
Persoanele în vârstă se externează singure mereu.
Când s-a întâmplat asta?
În jur de 2:00 dimineața.
Ar fi trebuit să fiu acasă cu ea.
Nu știi? Era acasă la ea.
De ce? De ce s-ar întoarce aici?
John.
Asta e de aseară.
"E întuneric. Nu pot vedea. Nu găsesc telefonul. Jill, unde ești?"
Nu cred că demonstrează nimic.
Atunci ce crezi?
Instinctele te vor conduce la ceva.
Apoi va trebui să te bazezi pe probe, ceea ce nu există.
- Asta e o probă. Citește-o. - Am citit-o.
Citește-o din nou. "E întuneric. Nu găsesc telefonul."
Ce crezi că înseamnă asta, "nu găsesc telefonul"?
Era deconectat, de vreo 5 ani.
- Telefonul funcționează. - Astăzi. Dar aseară?
"E întuneric". Ce crezi că înseamnă?
Scrie de ce s-a întors acasă?
Scrie?
Jill...
- A încercat să se sinucidă. - Dacă te înșeli?
Nu pot face mai mult.
Și dacă mă înșel, el nu va mai fi pe aici.
El e acolo, undeva. Se va lega de altcineva.
Îmi pare rău. Mă duc acasă.
Nu știu de ce n-a terminat treaba și n-a omorât-o.
Jill... Jill!
Julia?
Eu sunt. Jill.
Sunt lângă tine.
Și te însănătoșești.
Știu.
Doctorii ăștia prosti nu cred asta, dar...
Ei nu te cunosc precum te cunosc eu.
Julia...
Îl vom prinde.
Cumva, îți promit..
Îl voi prinde.
Bună, Jill.
Am spus bună, Jill.
Ascultă, Edgar Bergen a murit.
Charlie McCarthy... Nu mai vrea nimeni acte precum acela.
Trebuie să fie altele. Unde să caut?
Nu știu. În teatre de burlesque, baruri mitzvah...
Ai putea încerca barurile de pe Strada 159.
Iisus bate la ușa inimii tale.
Vrei să ieși, scumpule?
Aplauze pentru Great Landis.
Poți să ții lumina așa, să nu te miști?
De câte ori te-ai privit într-o oglindă
și te-ai întrebat "Cine voi fi azi?"
Ce chip voi arăta lumii?
S-a spus că Dumnezeu a creat omul după chipul Său.
M-am uitat în oglindă dimineața.
Asta am văzut.
Și sunt alte oglinzi...
în afară de cele de deasupra chiuvetei de la baie, nu?
Femeia care stă acolo știe adevărul,
ca oglinda care reflectă cel mai bine cine vrea ea să fie,
în ciuda machiajului pe care-l folosește, al coafurilor și hainelor...
...se afla în ochii bărbatului care o iubește.
Și probabil, pentru băieții de facultate,
cea mai adevărata oglinda este toaleta din fața lor
în dimineața de după petreceri.
Nu știu. Ne trăim viețile într-un tărâm al oglinzilor, nu?
Pe oricine cunoaștem, tot ce vedem și simțim,
de la tavanul deasupra capetelor, până la ocheadă de-a lungul străzii...
până la camerele precum asta.
- Ne spun cine suntem. - Suficient!
Fără ele, ai deveni ca mine.
Încetează! Ajunge!
Nu reflect nimic. Nu sunt o iluzie.
Eu sunt adevărul.
- Tony! - Sunt invizibil.
Neștiut. Voi, oamenii sunteți adevărați iluzioniști.
Voi, oamenii sunteți adevărați iluzioniști!
Da!
Ce naiba a fost asta? Ce? Ești nebun?
- O să te arestez. - Chiar te rog.
Du-te dracu'!
- Am nevoie de bani. - Ai nevoie de bani?
- Poți linge toaletă. - Stai...
Aici e instalatorul tău!
- Iisuse! - Toaleta este aici.
Nu funcționează de 3 zile.
Da! Picioare ca alea.. Da!
Ai văzut-o?
Da, scumpete! O poți face! Da!
Mi-a plăcut.
Mi-a plăcut actul tău.
Nimic nu este un act.
Pleacă naibii de aici! Hai! Afară!
Landis?
Mi-au spus de actul tău.
L-am pierdut.
Unde te duci?
Vreau să vorbesc cu tine.
Vreau să te angajez.
Stai!
Îmi poți spune dacă Domnul Landis locuiește acolo?
William Landis. E un ventriloc.
- A plecat. - Ce vrei să spui?
- S-a mutat? - Definitiv? Când?
Săracul bărbat. A venit aici... copiii care au murit.
Vroia s-o găsească pe mama lor, să-i spună despre asta.
A găsit-o?
Așa cred.
Mulțumesc.
- Jill? - Da.
- Ești bine? - Am nevoie de timp să mă gândesc.
Sunt bine. Mulțumesc de întrebare.
- Ești sigură? - Sunt bine.
Operator.
Puteți suna la un număr local pentru mine, vă rog?
- Ce număr? - 555-2348.
- Stați să încerc. - Mulțumesc.
Îmi pare rău. Se pare că e o problemă cu numărul.
- Ce problemă? - Nu știu, domnule.
O întretăiată sau deconectată. Voi anunța asta.
Jill.
Cum te simți?
Suntem complet singure acum, Jill.
Ajută-mă, Jill.
E întuneric.
Nu pot vedea.
Nu am telefon.
Jill, unde ești?
- Jill. - Aici sunt.
Sunt aici.
Jill,
Unde ești?
Sunt aici, Jill.
Unde ești?
E întuneric, Jill. Nu pot vedea nimic!
Jill!
Unde e pistolul?
Slavă Domnului.
Jill. Jill.
Jill.
Jill?
Jill.
Ești bine?
E mort?
E mort.
Bine.
Îți vor da o cameră privată.
M-am gândit că te vei face mai bine mai repede...
dacă ai avea cu cine să vorbești.
Julia?
Traducere și adaptare: Miss Monnyy Subtitrări-Noi Team